movie info: XVID 640x480 29.97fps 744.0 MB SubEdit b.4060 (http://subedit.com.pl)/
ÎN CÃUTAREA CIVILIZAŢIILOR DISPÃRUTE
Africa, continentul-mamã...
Astãzi ştim cã primii paşi spre umanitate
au fost fãcuţi cu mai mult de cinci milioane de ani în urmã,
pe aceste câmpii uscate şi periculoase.
Dar acum 70 de ani,
când cavernele greu accesibile ale Africii de Sud
şi-au remis primul lor micuţ craniu,
s-a aprins una dintre cele mai mari controverse ale ştiinţei, din secolul al XX-lea.
Acea fosilã va isca multã luptã şi amãrãciune,
dar şi triumf şi o lamentabilã, fraudã.
Iar descoperitorul sãu, a fost Raymond Dart.
Ce-ar mai aflat umanitatea,
dacã nu ar fi existat acei oameni, care sã facã descoperirea?!
Nu vom putea cunoaşte viitorul
pânã nu vom şti mai multe despre trecutul nostru,
nu doar pe Pãmânt ci de pretutindeni
şi aceasta facem noi!
Am aflat despre Lunã în ultimii câţiva ani...
Toate acestea sunt lucruri evidente,
pentru oricine are vreun pic de creier,
Dar majoritatea oamenilor adorã, nu sã-şi utilizeze creierele...
...ci sã-şi umple burţile!
Am sau nu, dreptate?!
Descoperirea lui Raymond Dart a fost salva de început a rãzboiului craniilor
o provocare îndrãzneaţã pentru ştiinţa zilelor lui.
RÃZBOIUL CRANIILOR VERIGA LIPSÃ
În decembrie 1922
Dr. Raymond Dart se va îmbarca
în ceea ce va deveni marea aventurã a vieţii lui.
O cãlãtorie de douã sãptãmâni îl va aduce Africa de Sud.
Pentru prima datã (în viaţa lui), Dart se simţea limitat şi dat la o parte.
Specializarea lui, era creierul, iar pasiunea lui,
evoluţia umanã...
Dar nimeni nu fãcuse vreo descoperire importantã
în Africa, în niciunul din domenii.
Acestea însă se vor schimba curând, prin geniul lui Raymond Dart.
Dart ajunge în Johannesburg alãturi de soţia sa, americana Dora,
şi cu câteva cutii de echipament de laborator.
"Am urât ideea de a mã dezrãdãcina"
"de ceea ce era atunci centrul mondial al medicinei,"
"cu giganţii profesiei,"
"pentru a prelua Departamentul de Anatomie de la Universitatea din Johannesburg..."
Venise de la Londra,
centrul mondial al studiului evoluţiei.
În mijlocul urmãrilor Primului Rãzboi Mondial,
oamenii de ştiinţã promiţãtori din întregul Imperiu Britanic,
se adunaseră în acel oraş.
Printre ei,
tânãrul anatomist australian,
Raymond Dart.
La Colegiul Universitãţii
i-a cunoscut giganţii Antropologiei şi a muncit alãturi de aceştia:
Dr. Grafton Elliot Smith şi Sir Arthur Keith.
Dar dupã trei ani, slujba de vis a lui Dart s-a sfârşit pe neaşteptate.
Arthur Keith a propus
ca Dart preia un post în învãţãmânt, în îndepãrtata Africã de Sud,
o decizie pe care Sir Arthur, proaspãt înnobilat cavaler, va ajunge curând sã o regrete.
Johannesburgul lui 1923,
era un orãşel apãrut datoritã goanei dupã aur, şi care se extinsese
de la un sat de 20 de oameni,
la un oraş de peste 100.000.
Era un loc pentru aventurieri,
în care bogãţia se mãsura în kilograme, nu în dolari.
"Ideea în sine, m-a revoltat"
"nu eram câtuşi de puţin interesat"
"sã pãstrez pe undeva, vreun post de profesor"
"mai ales unul nou înfiinţat complet necunoscut"
"cât se poate de îndepãrtat, de biblioteci şi literaturã,"
"şi lipsit de orice facilitate de care aş fi avut nevoie!"
Dar fãrã ca Raymond Dart sã ştie,
un minunat secret îi aştepta studiul,
mult mai aproape decât îndrãznea el sã viseze.
În peşterile calcaroase de la marginea
Deşertului Kalahari existau comori îngropate...
...Oase ce-l vor purta printre ere înapoi,
spre enigma originii omului.
Prin comparaţie,
laboratorul Universitãţii pãrea sã promitã prea puţin.
"Arhitectul trecuse cu vederea necesitatea unor robinete pentru apã,"
"prize electrice,"
"gaz sau aer comprimat, pentru experimentele studenţilor."
"Totuşi nu avea rost, sã ne plângem pentru soarta noastrã,"
"şi cu un termenul apropiat, al unui nou examen în luna urmãtoare,"
"era esenţial sã facem ceva..."
Cu puţine materiale didactice la dispoziţia sa,
şi-a rugat studenţii sã-i aducã orice os vechi
pe care îl vor întâlni.
În 1924, Josephine Salmund studentã a lui Dart,
îi aduce craniul unui babuin dispãrut,
pe care îl gãsise, folosit ca... presse-papier.
Când Dart a întrebat-o asupra provenienţei, ea i-a rãspuns:
"Din cariera de la Taung."
La 600 de kilometri depãrtare, dinamitãrile de la Taung
începuserã sã dezvãluie habitatele din peşteri, ale babuinilor dispãruţi.
Profesorul Dart este uluit.
Nu mai auzise de fosilele maimuţelor din Africa de Sud.
Cere sã-i fie trimisã orice descoperire interesantã.
În dimineaţa zilei de 28 noiembrie 1924,
se pomeneşte cu douã lãzi de la cariera Taung.
Dart era pe cale sã participe la nunta unui coleg.
"Am smuls capacul primei cutii"
"iar reacţia mea, a fost de extremã dezamãgire."
"Printre roci, am putut observa urme de coji de ouã fosilizate,"
"carapace de broascã ţestoasã"
"şi câteva piese fragmentare ale unor oase izolate..."
"Niciunul nu pãrea sã prezinte prea mult interes."
"Nerăbdător, m-am precipitat asupra încărcăturii celei de-a doua cutii,"
"încă încrezător."
"Cel mai mult, mă aşteptam la cranii de babuini,"
"prea puţin bănuind că, din această ladă, va ieşi o figură"
"care va privi din nou lumea,"
"după un lung somn de aproape un milion de ani..."
Şi acolo este o altă comoară,
mulajul fosilizat al unui creier micuţ.
Forma creierului era cea care i-a atras atenţia.
Avea o specializare în anatomia creierului
şi a observat că poate detecta
la acel mulaj, anumite caracteristici
pe care le ştia a fi mai degrabă umanoide, decât antropoide.
În 1924, acesta era un concept surprinzător.
Cei mai mulţi savanţi se îndoiau că Africa ar fi jucat vreun rol, în evoluţia umană.
Dar exista o excepţie: Charles Darwin
În 1871, el prezisese că în Africa
căminul antropoidelor moderne,
se vor găsi urmele aşa-numitei "verigi lipsă",
primele maimuţe antropoide,
care au început să semene şi să se comporte, precum fiinţele umane.
Raymond Dart crede că este posibil să fi găsit craniul
care va dovedi că Darwin avea dreptate.
"Deşi nu aveam nici o experienţă în a face aşa ceva,"
"nu era nimeni la care să apelez..."
"...Lucrând cu un ciocan, dălţi"
"şi un ac de tricotat, cu teama constantă"
"că şi cea mai uşoară alunecare a dălţii, ar putea sfărâma relicva dinăuntru..."
"...nici un şlefuitor de diamante nu a lucrat cu mai multă dragoste"
"sau cu mai multă grijă, asupra unei bijuterii nepreţuite..."
"Exaltarea mea a crescut pe măsură ce mă convingeam tot mai mult"
"că întreaga mea viaţă va fi aici."
"Noaptea, am fost cuprins de o febră de gânduri despre antropoide locuind în peşteri,"
"nerăbdător să apară zorii..."
"Pe 23 decembrie, roca s-a desfăcut."
"Am putut vedea faţa frontal."
"Creatura nu era o gigantică gorilă antropoidă..."
"...Ceea ce mi-a apărut, era figura unui copil,"
"un vlăstar cu un set complet de dinţi."
"Mă îndoiesc să fi existat vreun părinte mai mândru de odrasla sa,"
"decât am fost eu, de copilul meu Taung în acel Crăciun din 1924!"
În tăcerea elocventă a ochilor acelui copil străvechi,
Raymond Dart ştie că a găsit veriga lipsă
profeţită de Darwin.
"În acel trecut neclar şi distant dinainte ca omul"
"să fi apărut deja pe Pământ,"
"Africa de Sud era populată de o rasă de fiinţe"
"mult superioare ca inteligenţă"
"cimpanzeilor şi gorilelor moderne."
"Aceste fiinţe superioare aveau mai multă rectitudine,"
"pentru a merge, se bazau pe cele două picioare"
"şi erau mult mai adaptate, în a-şi folosi mâinile."
"O creatură nici entitate umană, nici maimuţă antropoidă,"
"ci o fiinţă intermediară între cele două."
El era persoana cu atitudinea mentală potrivită pentru a se ocupa de acel craniu.
În loc să-l respingă ca pe-un cimpanzeu african neobişnuit,
care şi-a ales drumul greşit în viaţă,
el a văzut în acesta, o fiinţă la graniţa umanităţii, şi i-a dat cutezanţa,
la numai 31 de ani, să afirme aşa ceva...
Anunţul lui Dart
că a găsit veriga lipsă în Africa de Sud,
va năuci şi uimi lumea ştiinţifică
şi va declanşa pentru următorii 30 de ani, un amar război al craniilor.
Londra, 1925.
Într-un acces pripit de încredere,
tânărul Raymond Dart trimite într-un suflet, un articol
despre craniul Taung, revistei
"Nature", descriind fosila sud-africană
despre care credea că ar fi veriga lipsă a evoluţiei umane.
La început, reacţia faţă de descoperirea lui Dart, este mai degrabă pozitivă
chiar şi din Anglia, de la Sir Arthur Keith
cel mai proeminent antropolog, al vremii sale.
Dar, la numai o săptămână mai târziu,
întregul impact al acestui craniu unic, începe să se facă simţit.
Într-o subită schimbare radicală condusă de Keith,
britanicii resping craniul Taung.
"Nu ştim cât de vechi este..."
"Este periculos să tragă concluzii..."
"Era un pui de cimpanzeu..."
"Era prea tânăr şi geologia..."
"Taung era o maimuţă recentă. Piltdown a fost un om!"
"Fosila aparţine unui copil prea tânăr..."
"Nu este uman, nu e o verigă lipsă, ci o maimuţă antropoidă..."
Craniul Taung din Africa contrazice
craniul britanic favorit,
omul de la Piltdown.
Cu 30 de ani mai devreme,
un vânător amator de fosile, pe nume Charles Dawson,
a relatat descoperirea unui depozit străvechi de fosile, într-o carieră de pietriş,
din apropierea satului Piltdown.
Omul din Piltdown părea a fi o creatură situată cu adevărat, între stadiul de om
şi cel de maimuţă, cu un creier de mărime umană şi o falcă antropoidă.
Crema ştiinţei Britanice a fost de acord.
Piltdown devine "relicva sfântă" a lui sir Arthur Keith.
Pentru el, evoluţia minţii raţionale
este cea care ne-a diferenţiat de strămoşii noştri animali.
Oamenii de atunci se aşteptau
ca strămoşul nostru primitiv
să fi devenit uman, mai întâi din punctul de vedere al creierului
şi al mărimii acestuia, înainte de "umanizarea" danturii şi a posturii.
Ca urmare, imaginea comică
a omului peşterilor, obişnuia să înfăţişeze o creatură
gheboşată şi mătăhăloasă, cu colţi mari,
de obicei şiroind de sânge, dar cu un creier mare deasupra acestora.
Copilul Taung avea un creier mic,
dar dinţi şi postură similare oamenilor.
Era total contrar imaginii
care se fixase de la sine, în mintea oamenilor
dinainte de 1925.
Până atunci, căutarea craniilor aparţinând verigii lipsă
se restrânsese la Europa şi Asia.
Şi unora le venea mai uşor să-şi imagineze că rasa albă a evoluat
din asiatici, decât din negrii africani.
Exista o anumită reticenţă, din partea multor antropologi şi oameni de ştiinţă europeni
împotriva Africii şi a oricărui lucru African.
Era aproape o prejudecată rasială, împotriva continentului African.
Craniul Taung a pus la îndoială toate teoriile britanice consacrate
despre evoluţia umană.
Dar de ce oare atâta pasiune pentru un singur craniu micuţ?
Miza este mare. Subiectul: ce ne face umani?
Pentru cei mai mulţi savanţi, apariţia unui creier mare, era aceea
care a marcat separarea noastră de maimuţele antropoide inferioare,
dar creierul mic al copilului Taung sugera
că drumul spre umanitate a început cu trupul, nu cu creierul
Raymond Dart se pomeneşte prins, de unul singur,
în mijlocul uneia dintre cele mai aprinse dezbateri ale vremii sale.
Cine suntem şi de unde venim?
Dacă Dart vrea să reuşească va avea nevoie de un ajutor, de un aliat.
El va găsi unul, aici, în Africa de Sud:
pe Dr. Robert Broom, un contemporan al lui sir Arthur Keith
un membru al Societăţii Regale din Londra.
Ca expert, Broom trasase deja o ramură a arborelui evolutiv,
prin găsirea strămoşilor reptilieni ai mamiferelor.
Un foarte experimentat om de ştiinţă pe teren,
Broom petrecuse 20 de ani căutând oase prin Africa de Sud.
Era de asemenea şi un mare excentric.
El ar fi făcut orice ar fi fost necesar, pentru a-şi proteja mult iubitele fosile.
"8 februarie, 1925. Dragă profesore Dart,"
"a dumneavoastră verigă lipsă, este realmente glorioasă."
"Probabil că voi putea face un drum până la Jo'burg (Johannesburg) pentru o zi"
"şi să-mi prezint omagiile, distinsului meu străbun."
"Cu cele mai bune gânduri, Robert Broom"
Broom a fost singurul vizitator
care a ştiut din propria sa experienţă, ce era acel lucru.
Iar când el a venit înăuntru, craniul era pe o masă şi el era
îngenunchiat, privindu-l, da privind la acesta şi...
...Iar eu l-am întrebat: "Ce tot faci acolo?""
"El a răspuns: "Mă plec în faţa strămoşului nostru.""
Deşi la o diferenţă de vârstă de aproape 30 de ani,
cei doi oameni au cimentat o alianţă ce va dura pentru restul vieţii lor.
Dart, nou-venitul cutezător, şi Broom, veteranul savant de pe teren.
Broom era convins că Dart avea dreptate.
Broom era buldogul lui Dart.
A fost marele său susţinător,
şi a fost destinul lui Broom, să fie acela care să găsească,
prima creatură adultă, de acelaşi fel cu copilul Taung.
Dar dacă cei doi erau de acord în privinţa ştiinţei, ei difereau la abordarea strategiei.
Broom impune precauţie în studiul lor.
Dar Dart este convins că a vedea, e totuna cu a crede,
astfel că trimite mulaje de ghips ale craniului Taung la Londra, chiar la timp
pentru Expoziţia de Ştiinţă şi Tehnologie, de la Wembley, din 1925.
La Wembley, sir Arthur Keith
cel mai proeminent antropolog din lumea vorbitoare de engleză,
este forţat să asiste la reconstituirea lui Dart.
"O examinare a specimenului expus la Wembley, va convinge zoologii"
"că această pretenţie este ridicolă!"
Keith ia foc.
Pentru el, este de neconceput
ca un animal cu creierul mic să fie strămoşul nostru.
El condamnă descoperirea lui Dart, declarând-o a unui cimpanzeu banal.
Denunţul lui Keith este radical:
Taung este un antropoid, iar Dart, un nătărău.
Presa populară preia tema.
Şi într-o epocă
în care însăşi teoria evoluţiei este atacată
de unele grupuri, ca fiind anti-creştină,
Dart este târât într-o amară controversă religioasă.
În America, un profesor de la o şcoală din Tennessee
pe nume Scopes, ajunge la proces pentru predarea evoluţiei.
Profesorul este condamnat.
Iar ideea originii noastre antropoide, este interzisă
în mii de săli de clasă din America.
Pentru oamenii de ştiinţă, până în anii 1920,
nu există dispute asupra sorginţii comune a maimuţelor şi oamenilor.
Ceea ce caută ştiinţa, este mecanismul evoluţiei,
veriga lipsă dintre maimuţele străvechi şi om.
În Africa de Sud,
Raymond Dart ştie că a ţinut veriga lipsă, în propriile mâini.
"Această respingere directă a convingerilor mele, m-a făcut să cred că"
"opiniile tuturor antropologilor de frunte, s-au coalizat împotriva mea."
"Niciunul din argumentele lor nu m-a convins"
"să deviez, câtuşi de puţin, de la primele mele concluzii..."
Dart era un om curajos.
Un dispus să rişte, şi o făcea adesea.
Un om care era un "eretic" în ştiinţă.
Nu-l deranja să stea împotriva curentului.
Lupta împotriva curentului, a fost modul în care a servit el ştiinţa.
Dar curând, Raymond Dart va smulge noi secrete
de la craniul copilului Taung.
Războaiele craniilor sunt departe de a se fi sfârşit.
La sfârşitul anilor 1920,
afirmaţia revoluţionară a lui Raymond Dart
că Africa ar fi leagănul preistoric al rasei umane,
a fost dezavuată ca ridicolă.
Dart crede că a găsit veriga lipsă.
Ziua, Dart are ocupaţiile unui proaspăt-numit decan
al Facultăţii de Medicină...
...Dar noaptea lucrează la dezvelirea suprafeţelor incisive
ale dinţilor străvechiului copil Taung.
"După ce am lucrat intermitent la fosilă, în ultimii patru ani,"
"am putut separa mandibula"
"de maxilar şi să demonstrez, cu claritate,"
"că aceasta este umană, în aproape fiecare detaliu."
Aceasta era gura unui carnivor, iar în ea
Raymond Dart nu vede doar o fosilă,
ci şi o regăsită lume-pierdută.
"N-am cunoscut înainte vreo maimuţă care să trăit pe o stâncă"
"sau pe un platou, la marginea deşertului."
"Era un animal care vâna, se hrănea cu carne,"
"spărgea cochilii şi rupea oase."
Chiar mă aşteptam ca acestea să facă valuri,
deoarece avea de-a face cu istoria Pământului,
şi cu devenirea omului, cum s-a ridicat el,
iar aceasta ar însemna, la un anumit moment,
prin ce au trebuit să treacă aceste fiinţe pre-umane,
pentru a deveni oameni.
Pentru mine era realitatea. Ceea ce era real...
Pentru a mânca precum o fiinţă umană,
copilul Taung trebuie să fi trăit, ca una dintre ele.
Curând, Robert Broom va descoperi el-însuşi, adevărul.
Când Dart a detaşat mandibula,
s-a văzut că dinţii de lapte ai micii antropoide,
erau exact la fel precum cei ai copiilor umani,
şi cu totul diferiţi de ai cimpanzeilor sau gorilelor.
Dart e gata să ia lumea-n piept.
În 1931, Dart călătoreşte la Londra înarmat cu craniul, să vorbească
la o întrunire importantă a Societăţii Zoologice.
"Când am sosit la Londra la începutul lui februarie 1931,"
"mă simţeam suficient de încrezător să abordez orice problemă."
"Aici, în căminul meu spiritual"
"eram sigur că-mi voi putea influenţa colegii, să-mi accepte convingerea,"
"de a fi acoperit golul dintre maimuţă şi om."
Dar Dart este împins în fundal de spectaculoasele veşti
despre o nouă verigă lipsă, din Asia, Omul de la Peking
Printr-o cruntă răsturnare a norocului,
primul care a vorbit a fost Grafton Elliot Smith
patronul iniţial şi mentorul lui Dart.
Prezentarea impresionantă a lui Elliot Smith salută descoperirea
Omului de Peking din China,
iar Omul de Peking pare a potrivi exact
cu relicva cu creier mare a Angliei, de la Piltdown.
Grosimea excepţională a craniului său
precum şi similaritatea architecturii sale cu
cea a Omului de la Piltdown,
sunt caracteristici neaşteptate
permiţând confirmarea cu tărie a înrudirii
primilor oameni din China şi Anglia.
Încă o dată, un craniu cu creier mare l-a pus în umbră pe Raymond Dart
şi pe veriga sa lipsă, africană.
Stăteam în acea încăpere rece şi austeră, cu inima zbătându-mi-se.
"Mi-am dat seama că aportul meu era un anticlimax,"
"o penibilă diferenţă între această expunere stângace"
"şi demonstraţia măiastră a lui Elliot Smith."
"N-am putut decât să stau acolo, cu micuţul craniu în mână,"
"spunând auditoriului ce am văzut privindu-l."
Respingerea craniului Taungs este totală.
Acum, mai mult ca oricând, savanţii privesc spre Asia
şi Europa, ca fiind leagănul verigii lipsă.
Dar curând, lumea va afla că micul craniu Taung,
nu este decât primul dintre secretele Africii,
mulţumită descoperirii incredibile a unui vânător de fosile septuagenar
şi a unui băiat de 14 ani.
Lucrând acum la Muzeul din Transvaal, în Pretoria,
dr. Robert Broom, deşi la aproape 70 de ani,
intră în prima linie a războiului craniilor.
"Întrucât se pare că nu există altă cale de a convinge lumea,"
"Am hotărât în 1936, să caut un craniu de adult."
Broom avea nevoie de fosila unui adult
deoarece foarte mulţi oameni de ştiinţă considerau copilul Taung
drept prea tânăr pentru a fi convingător.
Toată lumea ştie că, abia după pubertate apar caracteristicile (definitive) ale unei specii.
Aţi putea spune sigur oare, pornind de la trăsăturile unui mic băiat aflat
la o vârstă fragedă, cum se vor dezvolta ele odată cu creşterea şi ce fel de adult va deveni?
Aşa că au spus: "Vrem un adult,
înainte de a fi gata de a discuta cu voi!"
În august 1936, dr. Broom porneşte în căutarea sa
bazându-se pe un indiciu de la Dart.
"12 august, 1936. Dragă doctore Broom,"
"unul din studenţii mei a dezgropat fosile"
"dintr-un depozit al peşterii din Sterkfontein"
"şi ar fi încântat să vă arate, ce a găsit."
Broom e convins că destinul îl va conduce spre o mare descoperire.
El identifică un craniu al unui babuin preistoric,
exact la fel precum cel găsit anterior la Taung,
la 600 de kilometri distanţă.
Iar Broom se întreabă, dacă nu cumva, au trăit acolo, şi oamenii-maimuţă ai lui Dart...
Broom îşi găseşte un aliat, în administratorul minei
George Barlow, care colecta şi el fosile,
dar nu pentru a le studia,
ci pentru a le vinde turiştilor.
Dl. Barlow, care supraveghea cariera,
se afla acolo, pentru a se ocupa de vizitatori.
Barlow lucrase cândva la Taung
şi auzise câte ceva despre craniu.
Pe o masă mare, avea o mulţime de specimene
pe care le adunase şi le vânduse vizitatorilor.
L-am întrebat dacă a văzut aşa ceva, la Sterkfontein,
iar el a replicat că mai degrabă, crede că a avut.
În lunea următoare zilei de 17 august 1936,
mă aflam din nou la Sterkfontein, şi când l-am revăzut pe Barlow,
el mi-a înmânat un minunat mulaj cranian şi mi-a spus:
"Cam aşa ceva căutaţi?"
"I-am răspuns: "Da, aceasta caut!"
Era în mod cert amprenta creierului unui om-maimuţă,
şi era în perfectă stare.
Şi astfel, următorul indiciu crucial al misterului, trece dintr-o mână într-alta,
pentru ceva mărunţiş.
Pentru următoarele două zile
însoţit de lucrători de la carieră şi de angajaţii muzeului său,
Broom scormoneşte prin grămezile de roci, după mai multe fragmente.
Din nou soarta îi ghidează bine mâna.
El găseşte un craniu parţial, cu patru dinţi evident umanoizi.
Cu ajutorul directorului carierei,
Broom găsise următorul indiciu vital din războiul craniilor.
Broom se întoarce la Pretoria cu fosila pe care o botează
"Domnişoara Sterkfontein."
Îi va scrie singurului om, despre care ştie că îi va împărtăşi entuziasmul.
"18 septembrie, 1936. Dragul meu Dart,"
"Te va interesa să afli despre progresele domnişoarei Sterkfontein."
"S-a dovedit a fi un atu!"
Cei doi aliaţi se întâlnesc în fiecare săptămână,
când Broom ţine prelegeri în departamentul lui Dart,
dar Dart va constata ca vi fi prea copleşit
de obligaţiile sale universitare, pentru a-l putea ajuta pe Broom
să analizeze craniul Sterkfontein.
Broom va trebui să-şi ia pe cont propriu, abordarea fosilei.
Oasele faciale ale Domnişoarei Sterkfontein, au fost zdrobite
şi răsucite, de greutatea rocii care le-a încastrat.
Dar expertul Broom le va vizualiza
aşa cum ar fi trebuit să fi fost în viaţă.
Dinţii acestei fete Sterkfontein sunt aproape în întregime umani
şi, în opinia mea,
cu greu ar putea fi vreun dubiu
că ea e strâns înrudită cu strămoşul omului...
Aici, în sfârşit, e o mamă pentru copilul Taung.
Craniul lui Broom dovedeşte că acea creatură de la Taung
a aparţinut unei întregi rase de verigi lipsă
care cândva şi-au avut sorgintea în Africa.
Acum e rândul lui Broom să încerce să convingă lumea,
că umanitatea s-a ridicat în picioare, pe câmpiile uscate ale Africii de Sud.
În 1937, Broom este invitat în Statele Unite
la o conferinţă despre originea omului.
În New York, la Muzeul American de Istorie Naturală,
Broom îşi atrage susţinerea unuia dintre cei mai
puternici oameni ai ştiinţei americane.
Dr. William King Gregory, un expert în dinţi fosilizaţi,
decide că descoperirea lui Broom este suficient de importantă,
pentru a se duce în Africa de Sud, pentru a o studia mai îndeaproape.
Dar la conferinţă,
Broom descoperă că domnişoara Sterkfontein a fost trecută în plan secund.
O fosilă cu creier mare din Palestina, este cea care acaparează atenţia.
Încă o dată,
un craniu gen Piltdown, eclipsează micul craniu cu creier mic, din Africa.
Robert Broom se reîntoarce la carierele din Africa de Sud,
pentru a căuta mai multe specimene, mai multe dovezi.
Norocul său incredibil, continuă.
În iunie 1938, vechiul său aliat Barlow
îi înmânează un fragment de maxilar.
A fost găsit pe terenul unui fermier,
de către un şcolar adolescent, pe nume, Gert TaBlanche.
Gert a fost găsit curând şi a scos, din buzunarele pantalonilor săi,
patru dintre cei mai frumoşi dinţi, văzuţi vreodată în istoria lumii.
Aceştia sunt cumpăraţi pe loc, de la Gert.
Aveam mulajul la mine, şi am observat
că doi dintre dinţi, se potriveau perfect în el...
Gert mi-a povestit şi despre piesa pe care o ascunsese.
M-a luat sus pe deal,
şi a scos afară din ascunzătoarea sa, o minunată mandibulă,
cu doi dinţi la locul lor.
Broom conchide că această creatură de la ferma Kromdraai
a fost mult mai mare, decât celelalte fosile Africane.
Deci aici au trăit mai multe specii de oameni-maimuţă,
pe un continent, despre care majoritatea savanţilor au crezut că
nu a avut de fapt, niciun rol în evoluţia omului.
Curând după această descoperire vitală,
William King Gregory va sosi de la New York.
Broom îi arată peşterile de la Sterkfontein
şi terenurile de la Kromdraai. Acum autoritatea americană
îşi va pune reputaţia în sprijinul lui Dart şi Broom.
"Expresia "verigă lipsă", este una astăzi, inexactă."
"Dr. Broom a găsit-o. Ea nu mai "lipseşte"..."
Acum există trei cranii importante
din Africa, reprezentând două specii.
Dar lumea încă mai crede că fosilele cu creier mare, din Europa
şi Asia, sunt cele reprezentative pentru evoluţie.
Şi unul mai presus de toate dintre aceste cranii, este ridicat la rang de dovadă:
Omul de la Piltdown, veriga lipsă britanică, încă respectată,
onorată cu un monument dezvelit de Sir Arthur Keith.
Dar nu poate exista decât o singură verigă lipsă, cea adevărată,
iar momentul adevărului e aproape.
Bătălia finală a războiului craniilor
va include şi demascarea uneia dintre cele mai ruşinoase
fraude ştiinţifice ale secolului XX.
Pe la 1938, fosilele cu creier mare din Europa
şi Asia, încă împiedică acceptarea universală
a originii africane a umanităţii.
Ele sunt sunt susţinute de un om cu o imensă mândrie
şi o putere extremă,
Sir Arthur Keith, cel mai mare susţinător al lui Piltdown.
Această amară luptă pentru adevăr, s-a purtat încă din anii 1920,
dar acum, intervine al Doilea Război Mondial.
Dat fiind că în Africa de Sud,
trupele erau mobilizate pentru a se alătura forţelor Aliate,
iar dinamitările de la carierele de calcar sunt oprite,
Dr. Robert Broom va folosi energic răgazul acordat de război
pentru a-şi pregăti propria bătălie ştiinţifică.
Broom, la vârsta de 72 de ani,
va alcătui migălos şi foarte detaliat, o istorie completă
a verigilor lipsă sud-africane,
pe care Dart le-a numit: "Australopithecus".
Mai întâi, copilul din Taung vânătorul vertical şi carnivor.
Apoi, propriile descoperiri ale lui Broom, părintele copilului Taung,
Domnişoara Sterkfontein, şi a doua rasă de verigi lipsă,
din ascunzătoarea comorilor tânărului Gert TaBlanche.
Toate, creaturi cu dinţi umanoizi
creier mic şi postură verticală,
dovezi că începuseră să trăiască precum oamenii.
Şi cartea lui Broom va mai conţine o revelaţie.
Rocile din peşterile africane care conţineau craniile,
erau mult mai vechi, decât s-ar fi gândit cineva.
Pentru prima dată,
Broom are dovada că oamenii-maimuţă cu creier mic din Africa, au trăit
înaintea fosilelor cu creier mare: Oamenii de la Piltdown, Peking
şi Palestina, iar în curând, lumea este convinsă.
Broom va primi felicitări de pe întreg mapamondul.
Cu neplăcere, până şi susţinătorul Omului de la Piltdown,
Sir Arthur Keith, îi va scrie lui Robert Broom:
"12 martie, 1946. Dragul meu Broom,"
"mă grăbesc să te felicit pentru realizarea ta magnifică."
"Ai pus cu certitudine emisfera australă"
"pe harta trecutului omenirii."
"Dart a început această muncă, dar numai datorită ţie,"
"profundei tale intuiţii,"
"energiei şi iniţiativei tale, ea s-a putut finaliza cu asemenea roade."
"Un armistiţiu pentru divergenţele de opinie."
"Am consimţit."
"Al dvs., călduros, ba mai mult, afectuos, Arthur Keith."
În sfârşit, într-o scrisoare către revista "Nature",
Keith îi cedează şi lui Raymond Dart,
omului căruia i-a ridiculizat munca, timp de 20 de ani.
"Am fost unul din cei care au susţinut ideea că"
"forma adultă descoperită la Taung"
"se va dovedi mult mai înrudită cu antropoidele africane actuale,"
"gorila şi cimpanzeul."
"Acum sunt convins că dl. profesor Dart avea dreptate, pe când eu greşeam."
Din 1946, Dart şi Broom nu mai sunt "oile negre".
Şi pe măsură ce se găsesc din ce în ce mai multe dovezi ale omului primitiv,
în trecătorile erodate de vreme ale Africii de Sud,
Robert Broom şi Raymond Dart, sunt în sfârşit, salutaţi ca pionieri.
De prin 1950,
calea evoluţiei rasei umane devine clară.
Craniile africane, cu creierele lor mici,
sunt cele mai vechi verigi lipsă, găsite până acum:
Taung, Kromdraai.
De departe mai "tinere", sunt fosilele cu creier mare,
Omul de Peking, Neanderthalienii şi, în final, Omul Modern.
Totuşi rămâne un mister.
Omul de la Piltdown, al Angliei.
Craniul cu creier mare şi cu mandibula sa de maimuţă, este total
diferit, de orice altă fosilă.
Din 1950, atât de multe fosile de australopitec,
s-au găsit prin Africa,
încât Piltdown devenise acum, veritabila enigmă.
Şi studiind problema, unul dintre foştii studenţi ai Dart,
Joe Viner, a ajuns la concluzia
că singurul mod în care s-ar fi putut explica aceasta, era
că ar fi fost "plantat" fraudulos în pietrişul de la Piltdown.
Călătoream într-o seară, înapoi la Oxford
după o conferinţă, în care
se discutase despre problema Piltdown.
Mă minunam întrebându-mă cum ar fi posibil
să se explice curioasele discrepanţe ale acestor descoperiri.
Deodată mi-am dat seama că una dintre posibilităţi ar fi putut fi
aceea ca vreo persoană să fi plasat deliberat bucăţile craniului
împreună cu mandibula ruptă a unei antropoide moderne.
Viner avea mare dreptate.
Testele de laborator arată că Piltdown este o contrafacere elaborată.
Un craniu uman de numai 500 de ani vechime,
împreună cu mandibula unui orangutan modern.
Mandibula a furnizat rapid dovezi esenţiale.
Dinţii inferiori din stânga, au fost piliţi pentru
a prezenta un tipar de uzură, tipic uman,
în loc de unul caracteristic maimuţelor.
Articulaţiile mandibulei,
care se leagă la baza craniului,
au fost deliberat rupte şi înlăturate, astfel încât
să se elimine, orice trăsătură evidentă.
Alt aspect izbitor al unei mandibule de maimuţă, este regiunea bărbiei,
drept pentru care a fost zdrobită şi îndepărtată.
Ziarele au anunţat curând moartea unei creaturi
care nici n-a trăit vreodată.
Un păcat împotriva ştiinţei, care a durat peste 40 de ani.
Dar cine era făptaşul?
Vestea şocantă a falsului, devine un eveniment mediatic,
un prim subiect de discuţie, la orele de maximă audienţă, pe BBC.
În primul rând, mai uitaţi-vă o dată la fotografia lui Dawson.
Iat-o!
este oare aceasta, figura unui fanatic
care şi-ar înşela colegii cu atâta viclenie şi atât de multă vreme,
sau este faţa unui amator entuziast, care a fost păcălit
şi înşelat de un rău-voitor?
Poate că vom şti sigur într-o zi,
dar poate că nu vom afla niciodată.
Ceea ce ştim...
Şi frauda de la Piltdown a continuat să-i fascineze pe oamenii de ştiinţă.
Suspiciunea stăruia.
De unde să fi avut Dawson o mandibulă de orangutan?
De unde să fi luat un craniu uman, vechi de 500 de ani?
Cunoştinţele necesare şi accesul la materiale au dus la gândul
că Dawson trebuie să fi avut un complice.
Iar 40 de ani mai târziu, după 1953,
Ian Langan din Australia, Frank Spencer din New York,
cu ajutorul meu, au venit
cu probe care au sugerat că, acel complice nu putea fi nimeni altul
decât marele anatomist şi antropolog britanic,
Sir Arthur Keith.
Dacă el era vinovatul,
Sir Arthur Keith era răspunzător pentru obstrucţionarea egoistă
a înţelegerii evoluţiei umane, pentru aproape o jumătate de secol.
Numele lui Keith e în fruntea unei lungi liste de suspecţi, dintr-un mister
care poate nici nu va fi soluţionat vreodată.
Oamenii de ştiinţă care au câştigat războiul craniilor
au trăit suficient cât să culeagă pe deplin, roadele victoriilor lor.
În cariera sa de 50 de ani, Robert Broom
marele vânător de fosile
a adunat mai multe cranii străvechi de oameni-maimuţă,
decât toţi ceilalţi savanţi din întreaga lume, la un loc.
Robert Broom a murit în 1951,
la vârsta de 85 de ani,
chiar înaintea demascării falsului de la Piltdown.
Raymond Dart s-a întors de multe ori la peşterile
şi la carierele din Africa de Sud
şi a trăit până la aproape 90 de ani,
fiind marele vârstnic, al verigii lipsă.
În timpul vieţii sale,
Africa şi-a dezvăluit un tezaur de fosile,
completând arborele evoluţiei speciei umane.
Iar de la moarte lui Dart
alţi oameni de ştiinţă au făcut alte descoperiri, mult mai spectaculoase, în Africa
împingând graniţa umanităţii, cu mult înainte de Taung.
Şi toate acestea au început cu descoperirea unui mic craniu de copil, eliberat prin dinamitare,
din mormântul său de piatră de la marginea deşertului Kalahari.
Tradus şi adaptat de o persoană de bineee.